"TERVEJÄRKISYYS JA ONNELLISUUS OVAT MAHDOTON YHDISTELMÄ"
Nappiin meni.
TULOSTAA ITSEMURHAVIESTI - KOLMAS VERSIO
Hyvästi, naapurintyttö.
Toivottavasti ruumiini löydetään, ennen kuin kärsit hajuhaitoista.
Voi paska. Kamala melu, ja keskellä yötä!
- Nyt riittää, Wilfred. - Onneksi olen sisällä, molo!
- Lopeta! - Poikaystävä. Niinpä tietysti.
Kristus! Tiedätkö, kauanko kesti, että sain oloni mukavaksi?
LÄÄKEYLIANNOSTUS
ITSEMURHAVIESTI - NELJÄS VERSIO
Mitä?
Hei. Oho.
- Miten menee? - Asun naapurissa. Vilkutimme.
- Aivan. Ryan. - Jenna.
Tahdotko jotain? Appelsiinimehua tai lääkärin?
- Olen kunnossa. Nukun huonosti. - Tiedän tunteen!
Se moottoripyöräilevä ääliö saa Wilfredin sekoamaan.
Pahoittelen Wilfredin metelöintiä.
- Hän sanoi sen, mitä ajattelemme. - Niin kai sitten.
Tämä on aika iso pyyntö, mutta olen epätoivoinen.
Tuholaistorjuja on tulossa. Unohdin hankkia koiralle hoitopaikan.
He sanoivat, että myrkyt tappavat sen.
Voisiko se olla pihallasi siihen asti, kunnes palaan töistä?
- Totta. Se on liikaa pyydetty. - Ei ole.
Hienoa. Tule tänne, Wilfred. Se on todella herttainen.
- Pidätkö koirista? - Kyllä.
Tässä on sen leluja ja makupaloja.
Ole kiltti poika. Olen todella kiitollinen.
Erittäin mukava. Joissakin sohvissa on mahdotonta olla mukavasti.
- Ryanhan se oli? Onko DVD:itä? - Muutama.
- Pidän Matt Damonista. - Hän on hyvä.
- Siskoni soittaa. - Teeskentele, etten ole täällä.
- Hei, Kristen. - Oletko innoissasi?
- En tiedä, mikä olen. - Eka päivä uudessa työssä.
Pieni ahdistus kuuluu asiaan. Siksi määräsinkin ne pillerit.
Niin. Niistä puheen ollen... Ne eivät tuntuneet...
- Tahdotko ulos? - Kenelle sinä puhut?
Minä vain...
Arvostan sitä, että järjestit minulle työpaikan sairaalasta.
En kuitenkaan ole varma, saako se minut onnelliseksi.
Tahdot siis olla onnellinen? Onko isä sinusta onnellinen?
- Ei. Tiedän, että tyrin. - Luuletko, että minä olen?
- En. En ikinä... - Rakastanko vauvojen kiskomista?
Joudun syömään näillä käsillä.
- Tarvitsen vettä. - Puutarhurini karkotettiin.
Luuletko, että hän on onnellinen? Ei ole! Kukaan ei ole.
Et ole enää kuumaa kamaa. Tarvitset tämän työpaikan.
- Kiitos kannustuksesta. - Ole hyvä. Muista sitten,
että näkökulma ratkaisee. Muuta katsantokantaasi.
- Onko selvä? - Pyrin työstämään sitä.
Istu alas. En minä pure.
Pureminen on helppo pakotie.
Ei sillä, ettenkö ajattelisi sitä.
- Taidat olla hieman säikky. - Ei tässä mitään.
Olen seitsenvuotias, Ryan. Liian vanha ja viisas valheille.
Haistan pelkosi, kuten haistan happaman maidon jääkaapissa.
Join sitä illalla. Se oli ihan hyvää.
Se oli. Nyt se on pilaantunutta. Se pilaantui tässä jutellessamme.
- Aloitan tänään uudessa työpaikassa. - Ryan. Et mene tänään töihin.
- Köhä on kolinan merkki. - Edellisestä kerrasta on aikaa.
Haistatko oikeasti maidon jääkaapista?
Nenäni on erittäin hienostunut ja herkkä elin.
Tällä hetkellä se haistaa pelon.
Pelon, hapanta maitoa ja ihmispaskaa.
Tarkoitatko minua? Kävin suihkussa. Olen ihan puhdas.
Maailmassa on olemassa hiukkasia.
Niin pieniä hiukkasia, ettei niitä näe paljaalla silmällä.
Ihmispaskahiukkasia piileksii alushousujesi kuiduissa.
- En usko, että siellä on hiukkasia. - Usko pois. Siellä on hiukkasia.
Ne piileksivät.
Minun on nukuttava.
Valot sammuvat, Ryan.
Voi paska!
- Kristen. - Olet vainaa!
Suosittelin sinua, ja sinä teet oharit ekana päivänä!
- Tohtori Ramos on raivona! - Anteeksi.
- Minulla oli rankka aamu. - Niinkö?
Yritä kiskoa kaksi poikaa tiukasta aasialaisesta.
Ei aasianamerikkalaisesta, vaan aidosta aasialaisesta!
Jouduin viiltämään ja pilkkomaan kuin Benihanassa!
Kokoa paketti kasaan ja tule töihin.
Oliko hyvät nokoset, Ryan? Taisin säikäyttää sinut.
Olenko minä kuollut?
Et tunnu olevan. Tule. Näytän sinulle jotain.
- Mitä sinä... Miksi? - Ahdistus. Jennaa ei kuulu.
Hän on poissa. Olen siitä varma. Hän kai tukehtui johonkin.
- Lego-palikkaan tai sellaiseen. - Hän on vain töissä.
- Puhutko minulle alentuvaan sävyyn? - Mitä? En.
- Avaudun sinulle, ja sinä alennut. - Hän kyllä palaa.
- Lupaatko? - Kyllä.
- Kiitos, Ryan. Tuo helpotti. - Miksi jatkat kaivamista?
- Se on hyvää kuntoilua. - Lopeta!
Tunnen kaltaisesi, Ryan. Olet hyvä poika.
Tulet, kun joku kutsuu. Et hinkkaa persettäsi mattoon.
Etkö ole kyllästynyt elämään muiden tahdon mukaan?
Sinun on aika lakata pelaamasta palloa heidän kanssaan -
ja pelata sitä vain minun kanssani.
- Mistä tuo tuli? - Heitä pois.
- En taida. - Luota minuun. Et kadu sitä.
- Lähden töihin. - Lähden kävelylle.
- En ehdi kävelyttämään sinua. - Olet jo vihainen nurmikosta.
Sisälläni on tarpeeksi kusta tappamaan loputkin siitä.
- Kerro hieman Jennasta. - Miksi?
- Miten voisin tutustua häneen? - Rauhoitu. Et ole hänen tyyppiään.
Miten voit sanoa noin? Et tunne minua.
Tiedän, että luulet, että toivoa ei ole.
Kuvittelet olevasi timantti, joka ei koskaan saanut loistaa.
Tiedän, mitä yritit tehdä viime yönä.
- Miten sinä... - Koska olen sinä.
Meillä on yhteinen mieli.
Kunhan kiusasin.
Luin heippalappusi, kun olit sammuneena.
Mitä pidit siitä?
Timanttivertaus oli hieman lattea.
Neljä versiota, etkä keksinyt parempaa.
Aloitin häkkilinnulla, joka tahtoo vapauteen.
- Se kuulosti feminiiniseltä. - Samoin sana "feminiininen".
Taidan jatkaa sen hiomista.
- Tunnetko Buckin? - Kenet?
Buck. Musta labbis, minun ikiäni. Upeat hampaat. Tunnetko?
- En tunne Buckia. - Etkä tunnekaan. Hän on poissa.
Yhtenä päivänä hän juoksi tenniskentän laitaa puistoon.
- Seuraavana päivänä... Pam! - Jäikö hän auton alle?
- Ei. Me vain ajauduimme erilleen. - Pam. Ajauduitte erilleen.
Elämä on lyhyt, Ryan. Kerää ruusunnuppuja, kun vielä voit.
Ruusunnupuista puheen ollen...
- Syötätkö koirallesi aina nachoja? - En aina. Hän kuntoili tänään.
- Mikä sinun nimesi on? - Wilfred.
Hei, Wilfred. Pidätkö tästä? Taidat pitää.
- Minä otan samanlaisen. - Se pitää minusta.
- Wilfred. Irti. Irti! - Yritän.
Se pitää minusta ihan tosissaan.
- Anteeksi. Saisimmeko laskun? - Joo.
Kas tässä. Heippa, Wilfred.
Olet kiva, mutta paska siipimies. Jos tahdot neuvoni, Ryan...
En tahdo. Elämässäni on jo tarpeeksi ihmisiä, jotka komentelevat.
Yritän vain auttaa. Ei tarvitse olla mulkku.
Kristen oli oikeassa. Haluillani ei ole merkitystä.
- Minun on mentävä töihin. - Hei, sessu.
Häivy!
Sama juttu kuin minulla, kun syön kuolleen vyötiäisen persettä.
Syön sen sisälmyksiä perseen kautta. Upotan hampaani niihin.
Kukaan ei opettanut sitä minulle. Minä vain tein sen.
- Olen tehnyt niin siitä saakka. - Oletko kokeillut korealaista?
- Pitäisit siitä. - Se ei ole pointtini.
Vyötiäisen perse on toki maukasta,
mutta pointti on, että noudatan luontoani. Ei pidä miettiä liikaa.
- Olet eläin. - Me kaikki olemme eläimiä, Ryan.
- Minä tapan sinut! - Odota, Wilfred! Paikka! Tule!
Missä sen lieka on? Olin potkaista sen hampaat kurkkuun!
- Yritä, niin menetät jalkasi! - Ei! Olen tosissani. Tämä ei toistu.
Jos toistuu, joku menettää pallinsa.
Hän tarkoittaa minua. Sinulla niitä ei ole.
Totta. Olisi pitänyt haastaa hänet puukkotappeluun.
Annoit tuon paskatahran kyykyttää meitä.
Isäsi oli oikeassa. Olet nynny.
- Milloin hän muka sanoi niin? - Keksin tuon, mutta olet nynny.
- Minun ei ole pakko kuunnella tätä. - Pelko on tehnyt sinusta heikon.
Pelko tappaa mielen.
Pelko on pieni kuolema, joka tuo täyden hävityksen.
- Tuo on "Dyynistä". Miten opit tuon? - Mistä tiedät?
Heitä pallo. Mitä sinä pelkäät?
En pelkää, mutta tuo ei ole pelkkä pallo.
- Tietenkin on. Katso vaikka. Pallo. - Miksi yllytät?
Tahdon leikkiä. Lakkaa kyselemästä ja heitä tämä hiton pallo!
En!
- Mitä sinä teit? - Anteeksi. En tarkoittanut.
- Olet tuhma poika! - Saat toisen pallon.
- En tahdo toista palloa! - Hei! Katso, Wilfred. Jenna.
- Ei kai siitä ollut vaivaa? - Ei. Se on suloinen.
- Saitko uuden ystävän, Wilfred? - Totisesti sai.
- Minua ei jätetä huomiotta, Ryan. - Wilfred kertoi...
- Mikä tuo sinut L.A:han? - Tulin tuottajaksi kanava 13:lle.
Se on iso askel urallani.
Teen lähinnä puffeja, mutta siihen tulee muutos.
- Mitä sinä teet? - Pallo, pallo.
Pelaan palloa. En tosin ammatikseni.
Olen asianajaja. Tai olin. Se on monimutkaista.
Pidän monimutkaisesta.
Olen purkanut vasta viinilasini. Tuletko käymään?
- Joskus toiste. - Okei. Sano "heippa", Wilfred.
- Tämä ei ole ohi. Tahdon palloni. - Hyvä. Nähdään, kamu.
- Sinuna nukkuisin silmät auki. - Anna Ryanille pusu.
Särjit sydämeni, Ryan. Särjit sydämeni.
Alas, Wilfred. Wilfred! Alas, Wilfred!
Särjit sydämeni, Ryan. Sinuna nukkuisin silmät auki.
- Hei. Aiotko vastata minulle? - Mikä se kysymys olikaan?
- Miksi edes vaivaudun? Se. - Minulla on ongelma.
- Ihanko totta? - Käytin antamiasi pillereitä väärin.
Otin niin monta, etten tunne niitä enää.
Etkö tiedä, kuinka vaarallista se on?
Sivuvaikutuksina voi ilmetä vainoharhoja, hallusinaatioita...
- Hallusinaatioitako? - Ja paljon pahempaa.
- Voi luoja. - Siksi ne olivatkin vain sokeria.
Olisi epäeettistä määrätä lääkkeitä omaiselle.
- Niillä ei siis ole sivuvaikutuksia? - Sokeripillereilläkö?
Aikuisiän diabetes. Hammassärky. Sokerihumala.
Miksi olet noin itsetuhoinen?
Kokoa itsesi ja lakkaa kierimästä itsesäälissä.
Nouse takaisin satulaan! Miehisty. Okei, urasi on siis ohi.
Isä tahtoi minusta lakimiehen. Vihasin ammattiani.
- Mitä sinä sitten tahdot? - Odota hetki.
- Mitä sinä tahdot? - Tahdon palloni.
- Siitäkö tässä on vain kysymys? - Kun olin nuori,
minulla oli pieni oraalinen fiksaatio.
Taitaa olla edelleen. Olin liian tyhmä huomatakseni eroa -
nahanpalan ja hienon italiaisen tohvelin välillä.
Joku adoptoi minut, minä pureskelin ja jouduin taas tarhaan.
Italialaisen tohvelin omistaja pieksi minut.
- Potku sai lonkkani sijoittamaan. - Sijoiltaan.
Ei sentään, mutta olin kuolemansellissä.
Sitten eräänä päivänä muuan vanha nainen antoi minulle tennispallon.
Sitä palloa minä saatoin järsiä ilman häpeää,
ja yhtäkkiä olinkin rakastettava.
Se pallo pelasti henkeni. Minun on saatava se takaisin.
- En selviä portista ilman sinua. - Kiipeä aidan yli.
- Ilman käsiäkö? - Mitkä nuo ovat?
Jalat.
Hyvä on. Minä autan sinua, ja sitten pysyt kaukana minusta.
- Jos kerran tahdot. - Tassua päälle.
En koskaan oppinut tuota temppua, mutta annan sanani.
Löysin sen! Mitä sinä teet?
Nenä tietää.
- Emme sopineet tällaisesta. - Emme lyöneet tassua päälle.
Kas niin.
- Tarvitsemme isomman bongin. - Tämän takia sinä tahdoit tänne.
Osaksi kyllä, mutta myös tämän.
- Saappaaseenko? - Sinne ei älytä katsoa ekana.
- No, hän ansaitsee sen. Lähdetään. - Älähän hoppuile.
- Hänellä on toinenkin saapas. - Tahdotko, että minä... Ei.
- Ei hän saa tietää. - Kyse ei ole siitä.
Sanoit, että hän ansaitsee tämän. Prätkä, roskat kujalla...
Hän kohtelee sinua kuin jotain vähäpätöistä runkkaria.
- Mitä tunteita se herättää? - Vihaa!
Tee vastapalvelus. Tahdot kuitenkin!
- En ole eläin. - Ole sitten mies.
Ole kerrankin mies ja paskanna tuohon saappaaseen!
- Se oli mahtavaa. - Hienoa, Ryan.
Ensiluokkainen kierre. Yksi parhaita näkemiäni.
Voi paska.
Mitä helvettiä? Ei, ei, ei!
Milloin sinusta on viimeksi tuntunut näin hyvältä, Ryan?
- Ei koskaan. - Sitä sanotaan elämiseksi.
Voit tuntea näin ikuisesti. Luota vaistoihisi.
Ei enää epäilyksiä ja pelkoa. Heitä ne menemään.
Hyvä poika. Tervetuloa uuteen elämääsi.
Etkö aio noutaa sitä?
Tiedätkö, kuinka monta palloa minulla on?
- Mitä sinä täällä teet? - Tässä on ystäväni Wilfred.
Se näyttää saastaiselta. Tohtori Ramos suostuu puhumaan kanssasi.
Arvostan tarjousta, mutta syön mieluummin vyötiäisen persettä -
- kuin tulen apinaksesi. - Anna tänne! Tohtori Ramos? Haloo?
Upeaa. Tajuatko, kuinka vaikea tilanne työmarkkinoilla on?
- Kerjäläiset eivät voi nirsoilla. - Mikä narttu!
- Mitä minun pitäisi ajatella? - Mitä vain tahdot.
Jatkossa saat ajatella yksinäsi. Minä en nakkaa paskaakaan.
Oikeastaan hän nakkasi.
Onko tämä sinusta hauskaa, Ryan?
Arvaa mitä? Minulle riitti. Olet omillasi.
Väärin. En ole. Minulla on Wilfred!
Mikä tuo on?
- Orava. - Ällöttävää!
Miten tämä loppuu, Wilfred?
- Tämä. Me. Mitä tapahtuu? - En tiedä.
No, on kuitenkin mukavaa, että joku pitää puoliani.
Taidat tykätä tästä.
Wilfred!
- Et kai sinä... - Ryan.
- Voi luoja! - Terävä.
Odota hetki.
Suomennos: Jukka Nissinen www.btistudios.fi